-Vi närmar oss Omicron Ceti III. -Standardbana, mr Painter.
Jag har sänt en kontaktsignal var femte minut enligt order.
-Jag får bara tystnad. Fortsätter jag? -Fortsätt enligt sändmönstret.
Mr Spock, det fanns 150 män, kvinnor och barn i kolonin.
-Kan nån ha överlevt? -Nej.
Bertholdstrålar är en ny upptäckt. Vi vet inte allt om dem.
Levande djurvävnad löses upp vid bestrålning.
Sandovals grupp kan inte ha överlevt.
Byggde de en framtid här medvetna om att de kanske inte skulle överleva?
De visste att det fanns en risk.
Kan vi skicka ner folk till planeten?
Vävnaden börjar inte brytas ner direkt.
-Vi kan riskera begränsad exponering. -Vi är i bana.
-Jag har hittat en bosättning. -Tack, mr Painter.
Mr Spock, utrusta en femmannapatrull som följer med mig till planeten.
Med dr McCoy och en biolog. De ska vara klara om tio minuter.
Ännu en dröm som grusats. Det finns inget sorgligare.
Det tog dem ett år att resa hit.
De reste så långt och dog.
Knappast.
Välkomna till Omicron Ceti III.
Jag är Elias Sandoval.
Rymden, den sista gränsen.
Detta är stjärnkryssaren Enterprises resor.
Dess femårsuppdrag: Att utforska okända, nya världar-
-att söka upp nytt liv och nya civilisationer-
-att djärvt färdas dit ingen tidigare färdats.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 3417.3.
Vi trodde att vårt uppdrag till Omicron Ceti III skulle bli ledsamt.
Vi väntade oss inga överlevande i jordbrukskolonin där.
Vår information stämde visst inte.
Vi har inte träffat andra på fyra år.
Vi har väntat på besök. Vår radio funkade inte som den skulle.
Vi hade ingen som kunde sköta den.
Mr Sandoval, vi kom inte hit för att er radio var tyst.
Sak samma. Ni är här och vi är glada över att se er.
Kom, låt mig få visa er vår bosättning.
Om jag får spekulera och göra en vågad gissning tror jag att han lever.
Planeten bombarderas mycket riktigt av bertholdstrålar, enligt våra rapporter.
I den här intensiteten klarar vi oss en vecka, om nödvändigt. Men...
Men dessa människor borde inte leva.
Är det möjligt att de inte lever?
Du skakade hans hand. Hans kött var varmt. Han lever.
Det råder heller ingen tvekan om att bertholdstrålar är livsfarliga.
Inget mirakel finns att tillgå. Inget bot, inga serum, inga motgifter.
Om man exponeras länge nog dör man.
Vi diskuterar i ett vakuum. Låt oss skaffa lite svar.
Det finns två andra bosättningar. Vi har 45 kolonister här.
Varför delade ni upp er?
För att få större tillväxtchans.
Om sjukdom drabbade en grupp kunde den andra klara sig.
Omicron är en idealisk jordbruksplanet.
Vi beslutade att inte lida samma öde som expeditionerna före oss.
Elias?
Leila, kom och hälsa på våra gäster.
Det här är Leila Kalomi, vår botaniker.
Det här är kommendör Kirk, dr McCoy, mr Spock.
Mr Spock och jag har setts förut.
Det var ett bra tag sen.
Mr Sandoval, vi har ett uppdrag. Undersökningar, tester.
Varsågoda, gör dem. Ni ska finna att vår bosättning är intressant.
Vår filosofi är enkel. Människan borde återgå till ett enklare liv.
Vi har få mekaniska saker här. Inga fordon, inga vapen.
Vi har harmoni här. Fullständig frid.
Vi försöker låta bli att hindra er.
Känn er som hemma, mina herrar.
Vad exakt är det vi letar efter?
Det som inte ser rätt ut. Vad nu det kan vara.
På en bondgård vet jag inte vad som ser rätt ut en halvmeter från mig.
Vad är det?
Inga kor. Ladugården är inte ens byggd för kor, bara som förråd.
När jag tänker efter har vi inte sett några djur.
Inga hästar, inga grisar, inte ens en hund. Ingenting.
-Kände du vulcanen? -På jorden. För sex år sen.
-Älskade du honom? -I så fall angick det bara mig.
Hur kände han?
Mr Spocks känslor visades inte för mig.
Han sa att han inte hade några att ge.
Vill du att han stannar och blir en av oss?
Vi har inget val, Elias. Han stannar.
Det var allt. Tack så mycket.
Nånting?
Jag har undersökt nio män i åldrarna 23-59.
De är alla i perfekt kondition.
Hjärta, lungor: utmärkta. Koordination: utmärkt. Reflexer: utmärkta.
Om det fanns många fler såna kunde jag lägga ner min mottagning.
-Kirk här. -Spock här.
Planeten saknar liv helt och hållet-
-med undantag för kolonisterna och olika växter.
Sulu gjorde samma iakttagelse. Nån förklaring?
Nej, jag gör tester med tricordern, men resultaten är ofullständiga.
Fortsätt undersökningarna. Kirk, slut.
Inga djur. Det är märkligt.
Uppgifter om expeditionen visar att de hade djur för avel och mat.
-Uppenbarligen överlevde inga djur. -Jag vill se deras journaler.
Det ante mig.
Kapten, jag har letat efter er. Ni har inte sett våra fält och grödan.
Jag vill visa er vad vi har åstadkommit.
Jag får avstå. Jag måste fortsätta mina medicinska undersökningar.
Men om jag upptäcker att allas hälsa är lika perfekt som din, så ska jag...
-Han skulle sluta jobba som läkare. -Ni hittar inga veklingar här. Nå?
Det här är orsaken, kapten. I jorden spirar allt vi sår i den.
Det är en perfekt värld. Vi har lagom klimat-
-lagom med regn hela året.
Det ger oss allt vi behöver. Perfekt.
Ursäkta, kapten. Biologirapporten är klar.
Jag måste arbeta själv, kapten.
Varsågod, löjtnant.
Sandoval sa att de kunde odla allt. Sant. De har många olika grödor.
-Spannmål, potatis, bönor... -Vad vill du säga?
För att vara en jordbrukskoloni har de odlat upp mycket liten areal.
Det räcker för att försörja kolonin, men inte mycket mer.
Det är som ett pussel i en enda färg. Inget säger var bitarna ska in. Varför?
-Kirk här. -Det är McCoy. Kom tillbaka.
-Trubbel? -Nej, men jag vill att du ser det här.
Jag kommer.
Sandovals journal. För fyra år sen när de lämnade jorden.
Han hade ärrvävnad på lungorna efter en lunginflammation som barn.
Inga större ingrepp, men en blindtarmsoperation.
-Fick alla vaccinationer som behövdes. -Vad är det för konstigt med det?
Inget, men jag undersökte honom nyss. Vet du vad han hade för värden?
Perfekta. Som alla andra jag har undersökt här.
-Instrumentfel? -Nej.
Jag provade på mig. Den såg mina saknade tonsiller och två brutna revben.
Den registrerade inte ärrvävnaden i Sandovals lungor-
-men registrerade ett blindtarmsbihang där ett sånt ska ha opererats ut.
Ingenting. Inte ens insekter.
Ändå gror era grödor och ni har överlevt bertholdstrålarna.
-Det kan förklaras. -Gör det.
Sen.
Jag har aldrig förstått kvinnans förmåga att undvika direkta svar.
Och jag har aldrig förstått dig. Förrän nu.
Det har alltid funnits en plats här dit ingen kunnat tränga in.
Bara ansiktet du låter folk se.
Bara en sida du lät dem känna.
Jag vill veta hur ni har överlevt här.
-Jag har saknat dig. -Logiskt sett borde ni alla vara döda.
Om jag berättar hur vi har överlevt-
-försöker du då förstå hur vi känner inför vårt liv här, inför varandra?
Känslor är främmande för mig som forskare.
Nån annan kanske tror på det. Dina skeppskamrater, din kapten.
Men inte jag. Kom.
Jag har fått order att evakuera all personal från den här kolonin.
Säg åt alla att börja förbereda sig.
Vi har husrum åt er på Enterprise.
Nej.
Det är inget godtyckligt beslut från min sida. Jag har mina order.
Det är onödigt. Vi är inte i fara här.
Vi förklarade bertholdstrålningen och dess effekter. Förstår ni inte?
Hur kan jag få doktorn att förstå?
Era instrument visar att vi är friska.
-Ingen har dött. -Era djur då?
-Vi är vegetarianer. -Det besvarar inte min fråga.
Varför dog alla era djur?
Kapten, ni påpekar mycket oviktiga saker.
Vi flyttar inte.
Det är inte så långt till.
Du har inte förklarat dess natur.
Dess egenskaper är oviktiga.
Huvudsaken är att det ger liv, frid, kärlek.
Det du beskriver kallades en gång populärt "lyckopiller".
Du som forskare borde veta att det är omöjligt.
Kom.
Jag var en av de första som hittade dem. Sporerna.
Sporer?
-Det borde inte göra ont. -Nej, jag kan inte.
-Snälla, låt bli. -Inte så här. Det skadade inte oss.
Jag är inte som ni.
Nu tillhör du oss alla.
Och vi dig.
Du behöver inte gömma ditt inre ansikte mer.
Vi förstår.
Jag älskar dig.
Jag kan älska dig.
Kaptenens loggbok, tillägg.
Vi har fått order att evakuera kolonin på Omicron III.
Men koloniledaren Elias Sandoval har vägrat att samarbeta alls-
-och lyssnar inte på några argument.
Era argument är rimliga, men kan inte tillämpas på oss.
-Nu är du oresonlig. -Icke desto mindre... Ursäkta.
Min order är att flytta kolonisterna.
Just det tänker jag göra, med eller utan din hjälp.
Utan, skulle jag tro.
Vill du använda en fjärilshåv på honom?
Chefen, vi har kollat allt.
Allt verkar normalt, förutom avsaknaden av djur.
Vi har order att evakuera alla kolonister till stjärnbas 27.
Patruller ska koordinera kolonisterna-
-och göra dem klara för transport.
Vi behöver extra husrum ombord.
Var är mr Spock och mr DeSalle?
Vi har inte sett dem sen vi började vår kontroll.
DeSalle skulle undersöka inhemska växter. Har Spock hört av sig?
Nej, det har han inte. Spock?
Ordna med patrullerna, mr Sulu.
Det där ser ut som en drake. Ser du stjärten och ryggtaggarna?
Jag har aldrig sett en drake.
Det har jag. På Berengaria VII.
Men jag har aldrig tittat på moln förut.
Eller regnbågar.
Jag kan berätta exakt varför en regnbåge syns på himlen-
-men att reflektera över dess skönhet har aldrig kommit på fråga.
Inte här.
Spock.
-Ja, vad ville du? -Spock, är det du?
Ja, kapten. Vad ville du?
Var är du?
Jag tror inte att jag vill säga det.
Jag vet inte vad du håller på med, men det här är en order.
Kom till mig om tio minuter. Vi ska evakuera kolonisterna till stjärnbas 27.
-Nej, jag tror inte det. -Du tror inte det, vad då?
Jag tror inte det, chefen.
Spock, kom till mig omedelbart.
Spock? Bekräfta.
Frekvensen är öppen, men han svarar inte.
Det lät inte alls som Spock, Jim.
Nej... Jag tyckte du sa att du skulle gilla honom om han blev lite gladare.
-Det sa jag inte. -Jo då.
Inte precis. Han kan vara illa ute.
Ja. Ta över patrulldetaljen och få ombord kolonisterna.
Hur ska du hitta Spock?
Frekvensen funkar som spårsändare. Be DeSalle möta dig här.
Säg åt patrullen att jobba två och två. Jag vill inte att nån lämnas ensam här.
Mr Spock.
Vad gör du med de där?
Jag vill att du tittar noga på dem
De är väldigt intressanta.
Är du från vettet?
Du skulle komma till mig direkt.
Jag ville inte, Jim.
Jag ser det.
Miss Kalomi, följ med till bosättningen för transport upp till skeppet.
Det blir ingen evakuering, men vi kanske skulle få dig att skärpa till dig.
Mr Sulu, mr Spock är gripen-
-och i ditt förvar tills vi är på Enterprise.
Nåväl. Följ med mig.
Mr Sulu förstår. Visst gör du?
Jo, jag förstår nu.
Vi kan så klart inte flytta kolonin. Det vore fel.
Jag vet inte vad det är för växter eller hur de påverkar en.
Men ni ska tillbaka till bosättningen-
-och kolonisterna ska till Enterprise.
Jag ser att kapten blir besvärlig.
Klar att stråla upp.
Tjena, Jimmy-ponken. Jag har ordnat allt.
Du behöver bara koppla av. Doktorns ordination.
-Hur många har du strålat upp? -Måste vara närapå 100 nu.
Doktorn, jag är klar att skicka. Är allt bra med växterna?
-Kapten här. Stråla upp mig. -Visst, om du vill.
Det vill jag. Skicka.
Löjtnant, anropa amiral Komack på högkvarteret åt mig.
-Ledsen, kapten, det kan jag inte. -Vad menar du? Det är en order.
Jag vet, kapten, men allt samband är utslaget.
-Utslaget? -Jag kortslöt det.
Allt utom skepp till planet. Vi behöver det ett tag.
Det är faktiskt bäst så, kapten.
Tillbaka till era stationer.
-Vi transporterar ner till kolonin. -Tillbaka till era stationer, sa jag.
Nej, chefen.
-Det här är myteri. -Ja, chefen, det är det.
Kaptenens loggbok, stjärndatum 3417.5.
Växterna har spridit ut sporer i hela skeppet-
-burna av fläktsystemet.
Påverkade av dem deserterar min besättning till Omicron-kolonin.
Och jag kan inte stoppa dem.
Jag vet inte varför jag inte har smittats.
Inte heller får jag McCoy att förklara de fysio-psykologiska aspekterna.
Jag är inte intresserad av några fysio-psykologiska aspekter.
Vi är perfekt friska här nere.
Jag har hört det ofta. Allt är perfekt.
Just det. Det är just vad det är.
Du har säkert fått tillbaka dina tonsiller.
Jajamänsan. Du, Jim-ponken.
Har du nånsin druckit en iskall mint julep som man gör dem i Georgia?
Du, Bones, jag behöver din hjälp.
Kan du göra tester, ta blodprov och visa hur vi ska motverka det?
Vem vill motverka paradiset, Jim-ponken? McCoy, slut.
Nästan alla ombord har strålat ner.
Jag är mycket nöjd. Hela landsättningen går bra.
Var är McCoy?
Han stack för att göra nåt som heter "mint julep". Det är en drink.
-Ska du inte ansluta dig till oss? -Till ditt eget privata paradis?
-Sporerna har gjort det till det. -Var kom de ifrån?
Omöjligt att säga. De drev runt i rymden tills de landade här.
De lever gott på bertholdstrålar.
Växterna fungerar som förråd för tusentals mikroskopiska sporer-
-tills de hittar en människa att bo i.
I gengäld ger de en hälsa och sinnesfrid.
-Är det paradiset? -Vi har inga behov och krav.
Det är en äkta Edens lustgård. Det finns samhörighet och kärlek.
Inga krav, inga behov. Vi är inte skapade för det. Ingen av oss.
Människan stagnerar utan ambition och önskan att bli mer än hon är.
-Vi har det vi behöver. -Utom en utmaning.
Du förstår inte, Jim. Men det går upp för dig förr eller senare.
Anslut dig till oss, snälla.
Jag sticker tillbaka till skeppet.
Maskin? Scotty?
Biokemilabbet?
Vakten?
Är det nån ombord? Det är kapten.
Chefens logg, stjärndatum 3417.7.
Förutom mig själv har alla i manskapet transporterat till planeten.
Myteri.
Löjtnant Uhura har saboterat sambandsstationen.
Jag kan bara kontakta planeten.
Skeppet kan stanna i sin bana i flera månader-
-men inte ens med automatkontroller kan jag flyga henne ensam.
I praktiken är jag strandsatt här.
Jag börjar inse...
...hur stort skeppet är. Hur tyst.
Jag vet inte hur jag ska få tillbaka min besättning.
Hur jag ska motverka sporernas effekt.
Jag vet inte vad jag kan erbjuda mot...
...paradiset.
-Enterprise till mr Spock. -Ja, Jim, vad är det nu?
Jag har anslutit mig till er. Jag förstår nu.
Härligt, Jim. När strålar du ner?
Jag vill packa lite saker i min hytt.
Bra. Leila och jag möter dig vid nerstrålningspunkten.
Kirk, slut.
Nej.
Jag...kan inte...ge mig av!
Känslor.
Våldsamma känslor, behov...ilska.
Kaptenens loggbok, tillägg.
Jag tror mig ha upptäckt svaret.
Men att sätta min plan i verket är mycket riskabelt.
Mr Spock är mycket starkare än en vanlig människa.
Uppeggad kan hans enorma styrka döda.
Men det är en risk jag får ta.
-Enterprise till mr Spock. -Spock här.
-Det är Jim. -Varför kommer du inte? Vi väntar.
Jag har packat lite saker.
Jag insåg att det finns utrustning här som vi borde ha på bosättningen.
Vi kan inte komma ombord igen när den sista av oss har stuckit.
-Ska jag stråla upp en grupp? -Nej, jag tror att vi två klarar det.
-Kan du inte stråla upp nu? -Ett ögonblick bara.
-Det går fort. Gör det nåt? -Jag väntar.
Klar att stråla upp, Jim.
Skickar.
Nu du, ditt upproriska, illojala, datoriserade halvblod.
Vi ska nog bli två om att desertera från mitt skepp.
Termen "halvblod" är någorlunda tillämplig.
Men "datoriserade" är fel.
En maskin kan datoriseras, inte en man.
Varför tror du att du är en man? Du är en förvuxen åsnehare!
Jim, jag förstår inte.
Klart du inte förstår. Du har ingen hjärna, bara kretsar.
Om du ursäktar mig.
Vad kan man vänta sig av ett djävulsörat missfoster-
-vars far var en dator och mor ett uppslagsverk?
Min mor var lärare, min far ambassadör.
Din far var en dator, som sin son. En ambassadör från förrädarnas planet.
Vulcaner har aldrig haft nån integritet.
-Kapten, snälla... -Du är en förrädare.
Illojal rakt igenom, som resten av din undermänskliga art.
Och du har fräckheten att uppvakta den där flickan.
-Nu räcker det. -Vet hon vad hon får?
Ett tomt skal fullt av minnesbankar som borde sitta på en svamp-
-och inte utge sig för att vara man.
Du hör hemma på cirkus, Spock. Inte på ett stjärnskepp.
Precis intill pojken med hundansikte.
Nöjd? Jag visste inte vad som krävdes för att tränga under din tjocka hud.
Jag vet inte varför du är så arg.
Inte alla sekonder får klappa till sin chef - flera gånger.
Det gjorde du med vilje.
Tro mig, mr Spock, det gjorde ont på mer än ett sätt.
Sporerna. De är borta.
Jag hör inte hemma där längre.
Du sa att de var fredliga. Våldsamma känslor överväldigar dem, förgör dem.
Jag fick göra dig tillräckligt arg för att göra dig kvitt deras verkan.
Det är svaret, mr Spock.
Det stämmer måhända, chefen.
Men slagsmål med 500 besättningsmän och kolonister är knappast logiskt.
Jag hade tänkt mig nåt annat.
Kan du sätta ihop en sändare kopplad till sambandsstationen-
-och sända över kommunikatorn?
-Det kan göras. -Bra. Då jobbar vi.
Att slå en officerskollega är ett krigsrättsbrott.
Om vi båda sitter i arresten, vem ska då bygga sändaren?
Det är mycket logiskt, chefen.
Det är lite tidigt att räkna stjärnor, Leila.
Jag väntar på att Spock och kommendören ska stråla ner.
De hade utrustning att flytta.
Det har dröjt så länge. Jag önskar att han kunde komma.
Jag tror mig kunna fixa det åt dig.
Enterprise?
Enterprise, Spock här.
Det är Leila. Jag lånade doktorns kommunikator.
Jag var rädd att nåt hade hänt dig.
-Allt är väl bra med dig? -Ja. Allt är jättebra.
Får jag komma ombord? Jag har aldrig sett ett stjärnskepp förut.
Jag vill prata med dig.
Är du kvar vid nerstrålningspunkten och är doktorn där?
Ja på båda frågorna.
Ge kommunikatorn till dr McCoy.
Du behöver den inte för att stråla upp.
Det tar ett par ögonblick. Vänta där bara. Slut.
Miss Kalomi är din ensak-
-men borde du prata med henne när hon är påverkad av sporerna?
Jag kommer strax, kapten.
Du är inte längre med oss, va?
-Jag kände att nåt var fel. -Det var nödvändigt.
Kom tillbaka till planeten med mig. Du kan höra hemma hos oss igen.
Följ med mig tillbaka, snälla.
Jag kan inte.
Jag älskar dig.
Jag sa det för sex år sen och jag verkar inte kunna sluta upprepa mig.
På jorden kunde du inte ge nåt av dig.
Du kunde inte ens lägga armen om mig.
Vi kunde inte ha nåt tillsammans där.
Vi kunde inte ha nåt tillsammans nån annanstans heller.
Men vi är lyckliga här. Jag kan inte förlora dig nu, mr Spock. Jag kan inte.
Jag har ett ansvar gentemot skeppet.
Gentemot mannen på bryggan.
Jag är vad jag är, Leila.
Och om det finns egentillverkade skärseldar måste vi alla leva i dem.
Min kan inte vara värre än nån annans.
Jag har förlorat dig, va?
Och inte bara dig. Jag har förlorat allt.
Sporerna. Jag har förlorat dem också.
Kaptenen upptäckte att starka känslor förstör sporernas påverkan.
Och det skulle vara bra för mig?
Har du nåt emot att jag säger att jag fortfarande älskar dig?
Du har aldrig sagt om du har nåt annat namn, mr Spock.
Du hade inte kunnat uttala det.
De kommer inte att höra det här. Det blir mer känslan av att känna det.
Som om nån hade hällt klipulver på huden.
Det borde börja verka på deras nerver om några minuter.
-Förlåt. -Vad håller du på med?
-Jag sa förlåt. -Du är klumpig.
Om du inte hade stått i vägen.
Lägg av. Sluta nu!
Ja, doktorn, jag har funderat på vad för slags jobb jag kan ge dig.
Vad menar du? Jag är läkare.
Inte nu längre. Vi behöver dig inte som läkare.
Inte?
Vill du se hur fort jag kan få in dig på sjukhus?
Jag är kolonins ledare och ger dig det arbete jag tror passar.
Vänta lite bara.
Gör mig till mekaniker, då kan jag behandla små plåtgudar som du.
Förlåt, Sandoval. Jag vet inte vad som fick mig att göra det.
Vi har inte gjort nånting här.
Inga resultat, inga framsteg.
Tre år ödslade vi bort.
Vi ville göra planeten till en lustgård.
Ni kan inte stanna här. Ni överlever inte utan sporerna.
När ni friskförklarats på stjärnbasen kan ni flytta nån annanstans.
Det beror på vad ni vill.
Jag tror att jag... att vi vill få lite arbete gjort.
Arbetet vi påbörjade.
-Enterprise. -Enterprise, Spock här.
Det här är McCoy. Sandoval vill tala med kaptenen.
Ett ögonblick. Alla börjar höra av sig.
De är rätt ångerfulla. Sandoval vill tala med dig.
Kör honom i högtalarna. Kirk här.
Kapten, som jag förstod det skulle ni transportera oss till stjärnbas 27.
Vi samarbetar på alla sätt.
Börja förbereda er, mr Sandoval.
Vi transporterar ombord er så fort fler i vår besättning hört av sig.
Jim, jag har precis undersökt de sista av kolonisterna.
De är alla fullt friska.
-En extraförmån som sporerna gav. -Bra.
Det är andra gången människan kastas ut från paradiset.
Nej, Bones. Den här gången gick vi ut själva.
Vi kanske inte är skapade för paradiset.
Vi kanske ska slå oss fram, kämpa och klösa oss upp.
Vi kanske inte kan strosa till lutans musik.
Vi måste marschera till trummor.
Poesi. chefen. Fri diktning.
Vi har inte hört mycket från dig om Omicron Ceti III, mr Spock.
Jag har inte mycket att berätta om det.
Förutom att jag för första gången i livet var lycklig.